Bölcsőde Amerikában – Minden másképp van
![](/picture/25627/normal/18/00018536.jpeg)
Az amerikai szülők jó része nem sokkal a gyerek világrajövetele után nekiáll gyűjteni a főiskolai tanulmányokra . Számtalan takarékossági opció áll rendelkezésre, hogy a félretett dollárokból 18 év múlva továbbtanulhasson a csemete. De addig még eltelik az a 18 év, amit a gyerekek legnagyobb hányada majdhogynem végig közösségben tölt el. Az amerikai rendszerben nincs gyes, sem gyed, azoknak a nőknek, akik nem a full time home maker (azaz teljes munkaidőben otthonteremtő) szerepet választják, dönteniük kell a néhány hetes gyermekágyi időszak után. Kiveszik előre az egész évi szabadságukat, és még néhány hetet vagy hónapot otthon maradnak, esetleg részmunkaidőben mennek vissza dolgozni, vagy mondjuk otthonról, rugalmas munkaidőben mennek vissza a cégükhöz. Akárhogy is alakul, előbb-utóbb (de inkább előbb) a picik bölcsődébe kerülnek. Ami nagyon másként néz ki, mint itthon. Első kézből, a tengerentúlon szerzett tapasztalatairól ír vendégszerzőnk, Trembácz Éva Zsuzsa.
-
Hány éves kortól kerülnek bölcsődébe a gyerekek?
Az intézmények kategorizálása és elnevezése nem a gyerekek életkora szerint történik. Létezik egész- és félnapos gyerekfelügyelet is hathetes kortól egészen ötéves korig. (Sok nő kényszerül rá vagy dönt úgy, hogy pár hét után visszamegy dolgozni, mivel Amerikában – kevés munkahely kivételével – nincs fizetett szülési szabadság. A magyar gyes/gyed hallatán pedig csak ámuldoznak.) A fenti mellett léteznek a magyar bölcsi és ovi kombinációjának tekinthető úgynevezett „pre-school”-ok, ahova két-háromévestől ötéves korig járnak hetente pár napot a gyerekek. Ez főállású anyukáknak és részmunkaidőben dolgozó szülőknek célszerű megoldás.
Kell fizetni az ellátásért?
Igen. Az egésznapos gyerekfelügyelet egy átlagos fizetés harmadát, felét is elviszi – legalábbis Virginiában, ahol mi éltünk.
Nehéz bölcsődét találni?
Nekem nem volt könnyű. Úgy terveztem, hogy Lénát kétéves korától heti két napra adom közösségbe. A szeptemberi induláshoz az én proaktívnak gondolt februári érdeklődésem némileg megkésettnek számított. Kínálatban persze nem volt hiány: volt egyházi, volt, ahol a szülőket csak ujjlenyomat-leolvasó engedte be a gyerekekhez, volt, ahol a spanyol és a kínai nyelv mellett jelbeszédet is tanítottak, de akadt olyan, ahol egy kutya is a bölcsi „tartozéka” volt, és egy másikban jógával indították a napot a gyerekek. Találtam olyan McDrive-jellegűt is, ahol autóval behajtva a kocsiból adták át a kicsiket az óvónőnek.
Sok helyen a felszerelt kamerákon keresztül a szülő nézheti a számítógépéről, hogy mit csinál a gyereke. De egy dolog a legtöbb helyen hiányzott: a beszoktatás.
A szülők egész egyszerűen egy jó órányi orientáció után az első napon otthagyták a gyerekeket. Volt, ahol kerek-perec megmondták, hogy nem maradhatok, és volt, ahol megengedték ugyan, de „nem javasolták”. Beszoktatás-pártiként ezen a ponton kezdtem feladni a keresést...
Szerencsére ekkor rábukkantam egy érdekes megoldásra: az amerikai barátnőm által hippi-bölcsinek nevezett közösségre. Ez a Kaliforniából származó intézménytípus a szülők aktív bevonásával dolgozik. Az aktív alatt értendő az óvónők munkájának segítése, a termek takarítása, a gyerekek melletti segédkezés, de önkéntes alapon szülők végzik a könyvelést, a személyzeti feladatokat vagy a marketinget is. (Léna kétévesen heti két napra került ide, ezért életkora miatt bölcsinek hívom.)
Milyen gyakran kellett segíteni?
A szülőkkel váltottuk egymást, és mindenki havonta egyszer dolgozott az óvónő mellett, akihez nyolc kétéves tartozott. Reggel a kötelező kisköténybe bújva előkészítettem a termet, fertőtlenítő-kendővel letöröltem a gyerekmosdót és a vécét (itt néha meginogtam a választásomban), majd óra után a többi csoportban segédkező anyukával és apukával együtt kiporszívóztam, felmostam. A három óra alatt, amit ott töltöttem, segítettem a gyerekeknek tízórainál, előkészítettem a termet a következő foglalkozásra, játszottam velük.
A befizetett összeg tartalmazza az étkezést?
Nem. Reggelente Léna tízóraival és vizes palackkal megrakott uzsonnás táskával érkezett – mint minden gyerek. Szigorúan csak vizet hozhattak magukkal a gyerekek, más cukros italt nem.
Tényleg tanítják a betűket a három-négyéveseknek?
Igen. Ettől sokáig ódzkodtam, de az angolszász országok tanmenetében ez szerepel. Nem szigorú, sorok közé szorított betűvetést kell elképzelni. Játékosan, sok rajzolással, festéssel egybekötve oktatják – ebben a korban leginkább csak – a betűk felismerését.
Hogyan zajlik egy tipikus nap?
A kétévesek csoportjában a közel három órás foglalkozás félórás terminusokra volt lebontva. A mi esetünkben ez így nézett ki: szabad játék, tízórai, játék az udvaron, festés/rajzolás a kézműves szobában, majd egy másik teremben építő kockákkal, kirakóssal játszhattak. A félórákat szigorúan betartották – akkor is, ha a gyerek még játszott volna, és akkor is, ha az adott foglalkozás nem érdekelte. A szülők a harmadik óra végén kint sorakoztak a folyosón, hogy pontban negyed egykor elvigyék a gyerekeket. Ha valaki tíz percnél többet késett, büntetést fizetett.
Nem zavaró a kicsiknek, hogy ott vannak a szüleik?
Számunkra nem volt az, és úgy tűnt, a gyerekek is hamar megszokták, hogy cserélődtek a felnőttek.
Milyen oltást kellett a gyereknek megkapni?
Valamennyi a CDC (Amerikai Járványügyi Hivatal) által előírtat: HepA, HepB, bárányhimlő elleni oltás, rotavírus, PCV, Di-Per-Te-IPV-Hib oltás, MMR.
Miben más ez, mint egy magyar bölcsőde/óvoda?
A fentiek mellett még jó néhány dologban. Rögtön a beiratkozás után kaptam egy „Szülői kézikönyvet”, amely részletezte, mi a teendő vészhelyzet esetén, hogyan kell a hószünetről informáló SMS-szolgáltatásra feliratkozni, milyen fegyelmezési elveket követnek, milyen adománygyűjtő rendezvények vannak. A halomnyi jelentkezési lap kitöltése után TBC-tesztet kellett csináltatnom, hiszen gyerekek között voltam. A rendőrségi átvilágításhoz öt évre visszamenőleg meg kellett adnom az adataimat. A tréning része volt a gyermekbántalmazás, az elhanyagolás, az, hogy milyen jelek utalhatnak rá, és mi a teendő, ha ilyet tapasztal az ember.
Bár sok gyerek a következő évben is ugyanoda megy vissza, nincsenek stabil csoportok. Rotálják a gyerekeket, akik így új gyerekek és új tanárok közé kerülnek.
Számomra ezek voltak a legszembetűnőbb különbségek, érdekességek, furcsaságok vagy olyan dolgok, amelyekből tanulni lehet.
Trembácz Éva Zsuzsa
A szerző további írásairól, könyveiről ITT találsz információt.
Kiemelt képünk illusztráció - Forrás: Shutterstock/SpeedKingz