Almási Kitti: „Ha nem is múlik el minden szerelem, de valóban átalakul” – Hello, WMN! – Bemelegítés
![](/picture/65596/normal/110/00110785.jpeg)
Hogyan alakítjuk egymást, és miként alakulunk mi magunk a másikhoz? Lehetséges-e egyáltalán szabadnak maradni egy párkapcsolatban? Receptek, élmények, megannyi érdekes női történet és egy szakértő vár titeket a Szabadság és/vagy szerelem – A nő és a kapcsolatok című estünkön, amelyen D. Tóth Kriszta beszélget dr. Almási Kitti klinikai szakpszichológussal, Kormos Anett humoristával, Pataki Zita műsorvezetővel és Péterfy Bori énekes-színésszel. Ezúttal dr. Almási Kitti pszichológus bemelegítő válaszait olvashatjátok.
–
WMN: Véleményed szerint hol van az önazonosság és az önfeladás határa egy kapcsolatban?
Almási Kitti: Teljesen természetes, hogy bizonyos dolgokat, szokásokat egymáshoz kell igazítani az együttélés során. Szerencsére sok tekintetben rugalmasak vagyunk, azonban ez az életkor előrehaladtával csökken. Az önfeladás ott kezdődik, amikor a párom kedvéért olyan dolgokat teszek meg rendszeresen, amit nem szeretnék, illetve nem tehetek meg olyat, amit szeretnék.
WMN: Tapasztalataid szerint, amikor valaki igent mond egy elkötelezett párkapcsolatra (akár házassági, akár élettársi formában), akkor valójában mire mond igent?
A. K.: Továbbra is hiszem és látom, hogy vannak, akik szerelmesen, a legszebb álmukat valóra váltva köteleződnek el. De előfordul olyan is, hogy valójában csak a helyzetre mond valaki igent. Szeretné magát biztonságban érezni, fél a magánytól, csúszik ki a gyerekvállalás időszakából, vagy esetleg a társadalomnak akarja felmutatni, hogy neki is sikerült.
WMN: Egy-egy hosszú távú kapcsolat mennyi változást hoz a felek személyiségében?
A. K.: Teljesen egyéni, hogy ki mennyit változik egy kapcsolat során. Szerencsés esetben nem is változásról beszélünk, legfeljebb bizonyos tulajdonságok felerősödéséről, melyek a másikkal való egymásra hatások sorozatában előtérbe kerültek. Ez persze negatív irányú is lehet, ha a másik a kevésbé előnyös oldalunkat hozza elő belőlünk. Sajnos az is előfordul, hogy valaki kifejezetten kifordul önmagából egy párkapcsolatban, elveszíti a korábbi fényét.
WMN: Vajon mi az egészséges formája az alkalmazkodásnak?
A. K.: Egy kapcsolatban nem lehetséges, hogy mindig ugyanazt, ugyanúgy szeresse két ember. Amellett, hogy elfogadjuk, hogy valamit másként teszünk, erőfeszítést igényel, hogy bizonyos dolgokba aktívan bekapcsolódjunk. Nyitottak maradjunk arra, amit a másik által megélhetünk, de figyelni kell magunkat, hogy meddig megyünk el önszántunkból. Az alkalmazkodás nagyon fontos része, hogy elfogadjuk, amikor a másik nem szeretne részt venni valamiben, és az különösen, hogy tölthessen időt tőlünk távol is.
WMN: „A szerelemnek múlnia kell…” – énekli Zorán. Egyetértesz vele?
A. K.: Ha nem is múlik el minden szerelem, de valóban átalakul. Az elmélyült szeretet, ami legtöbbször átveszi a helyét, nem kevesebb, mint azt sokan hiszik, hanem biztonságot adó. Ismerek azonban olyan párokat, amelyek sok év után is szerelmet élnek meg, fenntartva egy állandó hullámzást, megtartva a közeledés és távolodás lehetőségét.
Figyelem! Új helyszínre költöztünk, így mostantól a MOMkultban, 18.30-tól várunk Titeket szeretettel!
És közben már a májusi Hello, WMN! estünkre is lehet jegyet vásárolni, EZEN A LINKEN megtalálsz minden fontos információt.
Képek: Nánási Pál